Rör ingenting, Casper. Jag är strax tillbaka, okej? Fånga.
Casper! Rör inget, sa jag ju. Den här urnan är jättefarlig.
–Förlåt, pappa. –Ingen fara, kompis.
Jag vill slippa se dig skadad bara. Låt oss ställa tillbaka den igen.
–Ja. –Okej då.
Pappa? Mår du bra?
Pappa?
Casper, älskling? Farfar är på telefon.
–Hej, farfar. –Årliga ockultsällskapsgalan är ikväll.
–Wow. –Först tänkte jag inte gå...
...då jag måste stå i butiken, men organisatören ringde och bad mig komma.
Jag ska få ett hederspris med pokal och allt. Min första pokal någonsin.
–Grattis, farfar. –Någon måste stå i butiken under tiden.
–Mamma då? –Hon jobbar och ni är de enda jag har.
–Vad säger du, grabben? –Ledsen, men jag har fotbollsträning.
–Jag sammansvetsar laget liksom. –Okej, jag kan väl alltid använda...
...troféhyllan till mina stammasker. Lycka till med fotbollen.
–Tack, farfar. Hej då. –Hej då.
Det är en vacker, solig dag idag. En sån dag då inget kan gå fel.
–Fotboll, Casper? –Mardrömmar. Jag har inte varit där...
Jag vet, älskling. Det är tufft, men det har gått femton år.
–Om han stänger en dag eller två... –Han kan inte göra det och det vet du.
Jag kan inte, okej? Det vilar en förbannelse där.
Älskling. Glöm inte din lunch och kom ihåg vad jag gjorde med kanten.
Jag skar dem precis som du vill ha dem. Gå nu och var en snäll pojke.
–Älskling, glöm inte tandskyddet! –Det är lugnt, mamma.
–Okej, älskling. Hej då! –Hej då.
Bäst att vara på den säkra sidan.
Men när örnen äter illern går det inte att förlänga de sexuella undertonerna.
–Väldigt kreativt, Lucy. –Tack, mr Duffy. Jag älskar örnar.
Det är också kreativt.
Mr Galloway. Så trevligt att ni behagar oss med er klumpiga närvaro.
Bra formulerat, sir.
–Vilket coolt ritblock. –Jag klottrar med penna.
–Okej? –Klottrar med penna?
Den närmsta kvarten vill jag att ni skriver en dikt om en svartsjuk haj.
Det blir nog spännande.
Herregud, såg jag precis ditt lillfinger röra vid Charlottes knä?
För din information sa hon att mitt block var coolt.
–Varför bjuder du inte bara ut henne? –Det skulle nog Patricks muskler gilla.
–De är så stora. –Bättre än att bara rita av henne.
Säger tjejen som dejtar lärarassistenten Burt. Vad är grejen?
–Mognad och gemensamt poesiintresse. –Mognad?
Killen som i en dikt jämförde ditt hår med varmkorv? Är det han?
–Ja, och? –Det är ju jättefånigt!
Burt, har vi fått mr Galloways slutexamensuppgift än?
–Nej, sir. –Som jag trodde.
Inser ni att ni inte lämnat in ert slutexamensarbete än, mr Galloway?
Ja, jag insåg det, för det är här. Jag ändrar bara lite saker.
–Eller hur? –Att skriva är att skriva om.
Har jag inte fått det imorgon underkänner jag er.
Ingen fara.
–Det är kört. –Jag vet.
Och sluta med ert kladdande för guds skull!
Jag gillar inte kladd. Sa jag inte det? Ingen lapp där jag skrev det?
Kladdade jag aldrig ner en lapp med den informationen? Sluta kladda.
Jag vet inte vad jag ska skriva. Jag får nog bo hos mamma för alltid.
–Äta hennes köttbullar tills jag är 75. –Skriv vad som helst.
Jag skrev en pjäs som hette "feministsnigeln". Duffy gav mig MVG.
–Vad? –Kolla, mina vänner.
–I prima skick från 1970. –Att du kan tjäna pengar på muggar.
Sälja och byta, förra veckan fick jag en husbil.
Ikväll har jag en stor last som ska iväg till polska muggsällskapet.
Min onlineverksamhet blomstrar. Jag kommer tjäna massor av pengar.
–Casper, vad gör du efter examen? –Jag vet inte.
–Galet. –Ikväll blir det 1700-tals poesi...
...och en liten japansk chardonnay. De passar väldigt bra ihop.
–Tills dess. –Minuterna känns som knivar i ögonen.
–Burt, jag har nåt du måste äga. –Jaså, vad?
Man vet aldrig när man behöver en korvmugg.
–Hur mycket? –Du får ett specialpris på 100 dollar.
–Jag har 80. –Det funkar, tack.
–Knivar i ögonen, Becky. –Det är som knark.
–Hej då, killar. –Vi ses, Burt.
Kolla, där är pokalen till den stora hatmatchen ikväll.
Jag minns min första pokal. Den bästa dan i mitt liv. Mest förbättrad hygien.
En sann historia.
–Vad äckligt. –Jag luktar jättegott nu.
–Casper, vad är det? –Pokalkillen därborta.
Farfar ska hämta en pokal ikväll och vill att jag vaktar butiken.
–Vad svarade du? –Jag sa att jag hade fotbollsträning.
–Gick han på det? –Varför skrattar ni? Jag är bra på det.
–Jag kan hålla i grisskinnet väl. –Här kommer den!
–Aj, min arm. –Snyggt fångat, Casper.
–Jag tog den. –En bild.
–Se till att lägga upp den, Becky. –Absolut.
Hej, sjuksyster. Jag är kär i Lucy Winthrow.
–Hennes örndikt var rätt sexig. –Hej Daz, redo för matchen ikväll?
–Touchdown är mitt andra namn. –Bra, för jag hatar Wildcats.
–Hej, Lucy. –Stick, nolla.
–Du kommer att bli min. –Han är så irriterande.
Akta, stinkarn.
Daz, om du vill ha pokalen ikväll får du se till att skicka bollen till mig.
–Är du full, Patrick? –Skit på dig. Tänk snabbt, Galloway.
–Okej. Lägg av. –Chilla, Daz.
Jag larvar mig bara. Kom igen, tjejer. Vi gör som bebisen och drar ut.
Vagnen väntar.
–Hej då, Lucy. –Hej då, Lucy.
–Tack, Daz. –Vi är som en familj.
Vi tar hand om varandra.
–Familj... Vi är som bröder. –Ja, och vem vill äta burritos?
–Jag. –Testa chilin så får du vad du vill.
–Vi har en deal. –Pokal-killen.
–Kommer du, Casp? –Vet ni vad? Gå i förväg.
–Jag måste fixa en grej. –Skyll dig själv.
Hej, farfar.
Tjena, grabben. Vad gör du här? Hade du inte fotbollsträning?
Jag drog min blindtarm ur led. Dessutom är vi ju familj.
–En broder ställer upp för en annan. –Tänker du vakta butiken?
–Om det hjälper dig. –Det är underbara nyheter.
Det är inte varje dag jag får ett hederspris från det ockulta sällskapet.
–Okej... –Jag ska ge dig den lilla rundturen...
...och förklara...reglerna.
Ett, stäng aldrig under öppettiderna.
Två, se till att låsa när du går.
Och tre...
Inte under några omständigheter får någon komma nära den där urnan.
–Förstått? –Ja...absolut.
Låt mig berätta en historia. Din farfars far, Gilbert Galloway...
–...fångade onda andar. –Som i Ghostbusters?
–Snarare en demonkrossare. –Jävlar.
Den där urnan innehåller resterna av den elakaste–
–och mest ondskefulla anden av dem alla.
–Vad händer om den går sönder? –Anden plågar den som frigör den.
Man måste ha respekt för den, annars blir ens liv ett levande helvete!
Men oroa dig inte. Du är trygg...
–...så länge du inte klantar dig. –Okej.
Då så, jag måste sticka.
–Så snabbt? Är det sant? –Jag har en lång bilresa framför mig.
Dyk!
–Min blindtarm, trasig. –Kom ihåg reglerna...
...så löser det sig. Jag uppskattar det verkligen, Casper.
Farfar, jag... Jag har läget under kontroll!
Jag klarar inte det här. Herregud...
Herre...
En sekund bara. Jag behöver en grej.
Är det du, Charlotte? Använder du också tandskydd? Jaså?
–Jag också. Ja, det är lite pinsamt... –Casper?
–Hej. –Vad gör du här?
Jobbar. Fast inte så hårt, för det är töntigt. Jag tar det lugnt, för jag...
–...är en cool snubbe. –Jobbar du här?
Jag tar hand om butiken åt farfar.
Casper, självklart. Din farfar pratar jämt om dig.
–Gör han? –Jag kommer ofta hit.
Det är så coolt här. Varför har jag aldrig sett dig här tidigare?
Typ aldrig? Vet du vad? Jag var nog därbak–
–och jobbade med de riktigt läskiga grejerna.
–Charlotte, det här stället är äckligt. –Okej, jag ska bara betala för boken.
–Vet du vad? Huset bjuder. –Nej.
Jo. Se det som en tacksamhetsgåva till en trogen kund hos Occult Barn.
–Tack. –Ingen orsak.
God dag, sir. Jag tar tre buffeltestiklar, tack.
–Lucy, vi är menade för varandra. –Eller hur?
–Killar, vad håller ni... –Lämna dig i skräckkabinettet?
Skräck? Med skräck menar du väl fläckfri? Det är väl vad du menar?
Fläckfri, precis. Det var det jag tänkte säga.
Casper, vad vill din farfar ha för den där muggen? Den skulle dra in stålar.
Det är en urna och den får inte säljas eller vidröras.
–Kom igen, allt går att förhandla. –Nej, inte den där.
–Det borde den vara. –Det kommer den inte att bli.
–50 dollar? –Den är riktigt cool.
–Tycker du? –Ja.
Jag frågade din farfar om den, men han byter alltid ämne.
Jag vet inte varför han gör det.
–Char, ska vi dra eller? –Ja, ett ögonblick.
–Casper skulle visa oss en cool urna. –Skulle jag?
–Du borde sluta röka gräs. –Patrick, du är en idiot.
–Jag kan inte. –Ödsla inte min tid. Vi drar, tjejer.
Vänta, nej... Jag menar att ni inte får gå innan ni sett den.
–Verkligen? –Visst.
Herregud...
Försiktigt, Casper. Han är inte den mest atletiske.
Jag har väntat så länge på att få se den. Försiktigt, Caspie.
–Tappa den inte. –Den är ovärderlig.
Skynda dig, tönt.
–Le. –Lugn, Becky. Den är farlig.
–Får jag röra den? –Okej.
Din hand.
Lugn, Casp. Har du en kvast och lite tejp så lagar jag den.
–Förbannelsen vilar över oss nu, Seth! –Eller hur, Casper?
Nej, det är sant. Urnan innehöll en ond ande som flytt och kommer plåga en!
En sån där alla vi ser i ögonen begår självmord och återvänder som zombies?
–Vilken hemsk sak att säga. –Zombies känns så uttjatat.
Inte en vanlig zombie, utan en som är besatt av askdemonen i urnan.
–Så hälften zombie, hälften demon. –En så kallad zemon.
–Bättre. –Det är inget skämt.
–Du är ett skämt. –Istället för att äta ens hjärna...
–...ger den en sugmärken. –Ja!
Och då vill man döda sig själv också och så blir man en zemon.
–Så klart. –Det är ju ologiskt.
Sen kan man förföra dem genom att hångla och då blir de ens slav.
–Jag gillar den orala besattheten. –Allt borde börja vid midnatt.
–Det är så klyschigt, Seth. –Okej, tio då?
–Ja, tio funkar för mig. –Vi har match då.
–Tio är för tidigt. –Det funkar.
Återställer vi inte förbannelsen innan gryningen är vi fördömda för evigt.
–Det måste vara för evigt. –Vilken grym förbannelse.
–En hemsk förbannelse. –Är alla med?
Ett, två, tre, förbannelse!
–Blixtar! –Vad knäpp du är.
–Vi måste hitta ett skyddsrum! –Du är skum.
–Nej. –Jo.
–Ut allihopa! Ut med er nu. –Lugn Casp, det är okej.
–Gråt inte. –Jag svettas i ögonen bara.
–Nu drar Paddy Wagon. –Vi ses sen, Casper.
Inget kommer att hända, okej? Det vore coolt, men det gör det aldrig.
–Tack igen för boken. –Inga problem.
–Hej då. –Vi ses, Casp.
Jag är verkligen ledsen, mr onda urna. Jag fixar ditt lilla hem på nolltid.
Varsågod, hemska, onda askande. Jag sa ju att jag skulle fixa ditt hus.
Så där.
Vi är så körda.
–Hej, älskling. Middagen är klar. –Ingen tid, förbannelse.
–Hemgjorda köttbullar. –Var är hammaren, mamma?
Under diskbänken. Din farfar ringde idag och var så stolt över dig.
Du är en så duktig pojke, älskling. Casper? Casper?
Vad är det, Becky? Jag barrikaderar mig innan tio, själv?
En dejt? Undergången är nära! Den annalkande undergången!
Vet du inte... Hur ska jag veta vilken läppstiftsfärg som är bäst? Ta rött.
Visst, ta electric fuchsia! Jag bryr mig inte om dina läppstiftsproblem!
Ingen ögonkontakt efter tio, okej?
Fixa en timer.
Ingen ögonkontakt, inga zemoner.
Barrikaden färdig.
Bra, bara nio minuter kvar.
Nej, jag behöver proviant! Man kan aldrig ha för mycket majs.
–Farfar är i telefon. –Herregud. Hej farfar.
–Hur gick det idag? –Det var grymt.
–Inget dåligt hände. –Det är grymt här också.
–Min pokal. –Grattis, farfar, men jag måste dra.
Jag är ett vinblad, skör och svag. Tills jag ser dig, min väldiga idegran.
Om jag kunde färga en mantel gjord på din kärlek.
Då skulle jag som blad tippa över mitt träd.
–Den är briljant. –Är den? Jag tänkte ändra bladen...
...till en skörare metafor. Det är en början i alla fall.
–Jag skulle inte ändra något. –Inte? Tack.
Vad sägs om att ta festen till balkongen och tända facklorna?
Den årliga hatmatchen har börjat. Patriots är tillbaka i röda zonen.
Kommer de att passa Paddy Wagon som fixar pokalen åt dem?
Det tar vi reda på. Fansen är galna liksom cheerleaderna.
Se hur pokalen skiner.
Proviant, check. Toalettpapper, check.
Toapapper, men ingen latrin. Jag behöver en latrin!
Mamma, var är min skurhink? Mamma?
Wock n' Roll.
–Casper. –Nej! Nej...
–Har du rökt gräset, Casper? –Mår du illa? Självmordstankar?
–Byt inte ämne. Har du rökt gräset? –Nej, jag har inte rökt gräset.
Varför beter du dig som en narkotikamissbrukare i så fall?
Nåt dåligt hände i butiken idag. Men att du inte begått självmord är toppen.
–Skoja inte om sånt, Casper. –Förlåt, mamma.
Vad bra, älskling. Vi får prata om det efter mitt bad.
–Jag älskar dig. –Och jag älskar dig, mamma.
Det vilar ingen förbannelse över oss.
–Dina ögon är majestätiska. –Burt.
Vore det för arrogant av mig att säga...
...att jag är upp över öronen förälskad i dig?
Wow, jag skulle inte säga arrogant, snarare för tidigt.
–Jag flyttar efter examen. –Ja, alldeles för tidigt.
–Det är vinet som talar. –Ingen fara.
Wow.
–Då vill jag utbringa en skål. –Okej.
Till min älskade Becky. Och skönheten i alla våra gemensamma stunder ihop.
–Och därmed vill jag säga adieu. –Adieu.
Jag vet inte varför...
Herregud...det är inte sant.
Det går inte.
Hopplöst.
Tar de poäng nu är pokalen deras.
Titta på mig. Dags att glänsa, Tony. Du får den på två, okej?
Det kan du ge dig på. Ta bollen den här gången.
–Tappa aldrig bollen. –Okej.
Då var det dags.
Nu snackar vi! Patriots, baby! Patriots!
Jag älskar dig, Tony! Touchdown!
–Tony springer in och puttar... –Jag känner att jag behöver den här.
–Vart ska du? –Tony, receivern...
...spetsar sig själv med den första nedslagsskylten.
–Tony spetsade sig själv! –Patriots!
–Tony! –Booyah, baby! Booyah!
–Varför? –Det är så skönt.
Vad sjukt!
Det är omöjligt. Herregud...
Jag måste sticka.
Det är vad jag kallar en touchdown. Just det!
Är ni redo? Go...
–Charlotte, jag är rädd... –Nu kör jag in pennan i ögonloben.
En kniv eller något...
Vad korkat.
Hej, det är Seths supermuggbar. Lämna ett meddelande så återkommer jag.
Hopplöst.
Jag sa ju att det var lugnt, Becky.
Är allt som det ska därinne?
Mamma?
Säg något, mamma. Jag kommer in och det kan bli märkligt.
Mamma...
Tvinga mig inte att använda den!
Nej!
Äckligt...
Nej... Mamma?
Mamma? Mamma?
Snälla...
Skit också. Säg att det är en ren i pyjamas.
–Vi är verkligen ledsna, herrn. –Herregud...
–Hon kom från ingenstans. –Strunta i geväret, vi jagade änder.
–12 gauge. –Ge mig den. Jag måste skjuta lite.
–Det här känns rätt. –Nej! Nej!
–Nej! –Casper!
Det är så skönt att se dig. Mamma blev en zemon...
–...jag sprang och nu är hon död. –Herregud, jag är verkligen ledsen.
–Varför har du ett armborst? –Burt är...jag vet inte exakt vad...
–...men du hade rätt, förbannelsen. –Jag visste att det skulle ske.
–Och de andra? –Matchen!
–Skit också... –Vi har allvarliga problem.
Om vi är riktigt tysta kanske de somnar om igen.
Spring!
Vi måste dra! Skynda dig!
–Händer det här verkligen? –Vi måste hitta Seth.
–Vad då för svar, idiot? –Kan någon bära mig, snälla?
Min kondis är för dålig!
Seth! Kom igen, vi måste dra!
–Jag hittade hans telefon. –Han är inte här.
–Vi måste först förstå vad som händer. –Som betyder...
–En förbannelse vilar över oss. –Förlåt att vi inte trodde på dig.
–Så allt vi sa i butiken händer. –Jag minns inte ens vad vi sa.
Alla vi ser i ögonen tar livet av sig, återvänder som zemoner...
–...och vill döda oss med sugmärken. –Vems korkade idé var det?
–Mitt fel. –Men man kan förslava dem med hångel.
–Mitt fel. –Jag ska gå och bajsa.
Han var med sin mamma klockan tio.
Zemon-attack!
–Förlåt, Seth. Trodde du var en zemon. –Nej, det är bara hjärnnedkylning.
Lucy är i min lägenhet. Vänta, är det här nån slags medling?
–Var har du varit? –Var tvungen att skicka mitt paket.
–Säg att du inte träffade någon. –Som tur var...
När jag skickat mitt paket till Polen frågade en snygg brud om vägen.
Jag tror att hon var svensk. Sen träffade jag en hälare vid vägkanten–
–som gav mig ett bra pris på några högtalare. Sen hjälpte jag en tant.
–Hon var en rikitig tilf. –Tilf?
–Ja, du vet. En tant jag vill knulla. –Det räcker.
Sen fyllde jag mina myggar med slush. Den röda så klart.
Sen hade jag ett roligt samtal med kassabiträdet om de äckliga pretzlarna.
–Sen kom jag hem. –Så många när du postade ett paket?
Jag höll på att glömma. I affären kom en hippie in och köpte en salsapretzel.
Sen snackade vi muggar och det ledde till häng med hans kompis, Tito.
Sen rökte vi en feting och sen kom jag hem.
–Och hur många av dem såg du i ögonen? –Alla. Det är ju ett karaktärsdrag.
Tjena.
Vi kommer att dö allihopa!
Det är lugnt, det är en av hippiesarna. Du är så stenad att du blivit blå.
Akta mina varor, grabbar.
–Vilket rökvrål. –Han är en drakzemon.
Nej, snälla.
–Huvudet var ett bra val. –Tack.
–Så förbannelsen är sann? –Ja, vi måste dra. Nu.
–Farfar har säkert böcker som hjälper. –Jag går inte tillbaks till butiken.
–Fel tidpunkt att vara jobbig, Patrick. –Vet du vad...
–Vi kanske borde dra. –Ja.
Har du kvar husbilen du bytte mot muggarna?
Seth! Lyssna. Var är nycklarna till husbilen?
–På skrivbordet. –Jag har dem.
Ta ett vapen, allihopa. Det här kommer att gå trögt.
–Kaststjärnor? –Ja, de var billiga på nätet.
Dags att krossa.
Brännboll.
–Släpp ut mig! –Heja oss!
–Vänta! Var är Casper? –Jag löser det.
Vi kommer!
–Casper, de har hittat oss. –Jag klarar inte det här, Becky.
–Kom nu. Vi måste fixa det här. –Mamma kommer ändå inte tillbaka.
–Jag vet. –Nej, jag vill inte...
Vi klarar det här, okej?
Ta upp kaveln och var redo att platta till zemonröv som en riktig man.
–Seth då? –Han är i husbilen med de andra.
–Jag tar med lite papper. –Bra där.
Det blir inte bättre än så här.
Jösses... Herregud...
Det här är illa.
Det är riktigt illa.
Milda Matilda...
–Kom igen! –Skynda er!
–Den startar inte!
–Paddy Wagon! –Låt mig försöka!
–Säg zemon. –Du måste definitivt lägga upp det.
–Snälla, Patrick... –Du måste göra något.
Hej då, Charlotte.
–Släpp henne! –Jag tror att det här funkar.
Ja, just det.
–Kör bara. –Håll i er. Kom igen nu!
–Tack för hjälpen, Patrick. –Jag är hungrig.
–Skynda dig, stinkarn. –Jag gör så gott jag kan.
–Kan du bara låta honom vara? –Vems sida är du på, Char?
–Var tysta, allihopa. –Kom nu.
–Farfar! Vad gör du här? –Jag kom hem för att sätta upp pokalen.
–Vad har hänt med urnan? –Den gick sönder.
–Det menar du inte? Det här är illa. –Jag visste det.
Men hanterligt.
–Bra. –Det är riktigt bra.
Lås dörren.
Jag börjar bli bra på det här.
–Vad tusan är det där? –En zemon.
Berätta precis vad som hände när ni förstörde urnan.
Okej, så vi skojade om en förbannelse som handlade om att vi tittade på folk–
–och då skulle de ta livet av sig och återvända som zombiedemoner.
–Så kallade zemoner. –Och glöm inte sugmärkena.
Och fixar vi det inte innan soluppgången är vi fördömda för evigt.
–Ni är märkta! Anden! –Vi skojade bara med Casper...
–...ditt barnbarn. –Man skojar inte om förbannelsen!
–Jag håller med. –Det sista ni sa när den sista askan...
–...träffade marken kommer att hända. –Jag visste att det var illa.
Den här boken kan hjälpa oss.
Anden har bränt in en ny regel kring förbannelsen i boken.
Vad coolt.
Den är så blank.
–Herregud, farfar! –Vi tittade på honom hela tiden.
Det är en så komplicerad förbannelse.
–Ge mig boken. Än finns det hopp... –Kan någon göra något!
Det här är så ironiskt...
Vi har fått sällskap.
Han är inte i min smak. Vad ska jag göra?
–Herregud... –Håll ut, farfar.
Din farfars far...
–Den är i hans... –Vad?
–Ni måste gräva. –Gräva var?
Ni måste...gräva...
Farfar... Farfar, nej! Farfar...
Farfar...
Nej!
Casper.
Casper, vi måste dra innan han blir en zemon.
–Vi löser det här, kompis. –Beklagar, Casp.
–Okej, var ska vi lägga honom? –Jag har en idé.
–Vad har vi? –Urnan innehöll en ond ande...
–...som hemsökte de här trakterna. –Caspers farfars far tog fast den.
–Han var en hjälte, Casper. –Eller hur? Kan vi fixa det här nu?
Ja, men vi har massor att göra innan soluppgången.
Som är om sex timmar och tretton minuter.
Okej, så för att fånga anden igen måste vi återskapa urnan med följande saker.
Först behöver vi aska från den tidigare urnan.
–Jag har den. –Bra. En ny urna att fånga anden med.
Jag såg nåt därborta.
Okej, sen behöver vi en dödskalle för att sluta urnan med–
–och ett hjärta från en padda för att få liv i den.
–Var hittar vi en dödskalle? –På antroposofin. Kan du, vet du.
–Fortsätt. –Sen behöver vi en klocka...
–...från andens förra exorcist. –Det måste vara Caspers farfars far.
–Några idéer. –Han hette Gilbert Galloway.
Vi kollar upp det på biblioteket.
–Så vi måste tillbaka till campus. –Trodde det stället var värdelöst.
–Kryssa av urnan på listan. –Dörren!
–Hon verkar vara en lyckosökare. –Okej?
Åh, nej. Just när jag trodde att det inte kunde bli sjukare.
–Vapen, vi behöver fler vapen. –Okej, gör ert val.
–Jag vet vad jag ska ha. –Okej.
Här är mina skjutvapen och det här är mina kulor.
Kolla vad jag hittade. Farfar lät mig testa de här. Det fanns fyra tidigare.
Vi kan inte fly härifrån!
–Bakdörren, följ efter mig! –Skynda er!
Hindra mig inte nu.
–Där rök zemonen. –Lucy, akta dig. Hoppa in.
–Tack! –Farfar, boken.
Nej! Nej! Farfar! Nej, snälla...
Nej, Daz! Nej, gör det inte.
–Farfar! –Kom nu, vi drar.
Casper, jag är verkligen ledsen för din farfar.
Tack.
–Nu räcker det. Stanna bilen! –Okej.
–Vad är det? –Det räcker nu. Vi sticker, Char.
–Nej, Patrick. Vi måste hålla ihop. –Vi drar nu, Charlotte.
–Vad? Nej, jag tänker inte sticka. –Jag vet att det varit en tuff kväll...
...men jag tycker att vi räddar oss själva.
Vi kan börja om på nytt. Bara du och jag, precis som förr. Vad säger du?
Har du vanföreställningar? Patrick, vi går inte i nian längre.
Varför skulle jag fly med dig efter ditt beteende ikväll?
Visst. Glöm det bara. Och glöm oss.
–Okej? Du har valt sida. –Det här handlar inte om sidor!
Klart att det är. Jag ska göra det lätt för dig. Stanna med dina mesvänner...
–...medan jag drar till grönare marker. –Jag skulle inte göra det.
Håll käften, stinkarn. Vi får se hur långt ni kommer utan en ledare som jag.
–Patrick, gör inget dumt nu. –Patrick? Vart ska han?
–Det är inte sant. –Och för din information, Char.
Enda anledningen till att vi var ihop var för att få ha en trekant med Lucy.
–Vad äckligt. –Hej då, slampor!
–Herregud! –Hjälp!
Herregud...
–Jisses... –Han är död.
–Betyder det här att du är singel? –Seth, det är inte roligt.
–Så klart att det gör. –Det var det jag trodde.
–Vänta, hörde ni? –Vad? Nej.
Herregud!
–Det var dem som dödade mamma. –Är det där ett pumphagelgevär?
–Håll i er! –Hur använder man de här?
Dra av säkringen och kasta den.
Hej, demon-hillbillies! Det här är för min mamma!
–Vad häftigt! –Jag har aldrig gjort det där tidigare.
–Jag gillade det nästan. –High five, Lucy.
–Det var nära ögat. –Varför stannar vi?
Dåliga nyheter.
Om jag vetat att vi skulle vara med om det här hade jag tankat upp den.
Okej, det är isolerat. Det är bara en kille som halvsover framför tv:n.
–Fanns det några snacks? –Är du allvarlig, Seth?
–Jag har munchies. –Okej, då puttar vi.
Redo? Två, tre...
Rapporter kommer in om själv- förvållade skador över hela stan.
Men nu, tillbaka till musiken.
Bara så du vet är jag inte så bra på såna här situationer.
Vi spelar coola och ger honom 20 dollar för bensinen, undviker ögonkontakt–
–och drar. Ingen stor grej.
Okej, ingen kan se mina ögon genom den här.
–Vi får hoppas det. –Ja. Okej...
Där är signalen. Backa mig.
Hej och god kväll, sir. Vi tar bensin för tjugo dollar.
–Snygg husbil. –Det kan du ge dig på.
–Den spinner som en katt. –Får jag se priset på de där.
Vet du vad? Jag har dem nog redan i purpur, så...
–De är för små för mitt ansikte. –Det blir tjugo då.
Jag fick nåt i båda mina ögon när du gjorde så där.
–Det sticker i mina ögon också. –Det säger du?
–Min motoroljeutställning! –Nej, förlåt oss.
–Ungdomar! Ingen respekt för historia. –Nej, du får inte gå ut.
–Dags för plan b. –Har vi en sån?
–Städa upp efter er! –Kör hårt, Seth.
–Casper. –Din hand.
Du stampade på min rygg, ditt missfoster. Stick härifrån!
Tack för bensinen.
–Seth, skynda dig! –Jag kommer!
–Inte vackert, men vi klarade det. –Jag råkade se honom i ögonen...
...men jag hade mask, så det borde vara okej.
Hörrni.
Nej, nej, nej...
Fan! De här maskerna funkar inte alls.
Vi fick i alla fall bensin.
Okej, Seth och Lucy. Ni går till biologilabbet och fixar paddhjärtat.
Charlotte och Becky, bibblan. Ta reda på allt ni kan om Gilbert Galloway.
–Casper, du stannar här och vaktar. –Perfekt. Dödskallen då?
–Jag vet precis var de förvarar den. –Vi borde hålla ihop.
–Nej, vi håller oss till planen. –Det kommer att krylla av zemoner...
–...och vi såg vad som hände Patrick. –Vi har inte tid, Casper.
–Jag varnade er från början. –Vad menar du med det?
Ingen lyssnade på mig om urnan och se hur det gick.
–Det är orättvist. –Jo, för jag ville inte ens ta ner den.
–Vänta, skyller du på mig? –Det är inte vad jag menade.
Kom nu, Becky.
Det var inte vad jag menade! Jag...
Du äcklar mig.
Ta det lugnt bara. Vi är strax tillbaka.
Det var inte vad jag menade.
–Okej... –Vad sjukt.
–Aldrig dissekerat en padda förut? –Nej.
–Det är faktiskt rätt kul, här. –Jag mår illa.
Efter det vi gått igenom ikväll är det här ingenting, jag lovar.
–Jag klantar mig nog bara. –Det är omöjligt, för du är perfekt.
–Tycker du det? –Ja, på alla sätt och vis. Gör det nu.
När vi printat klart går vi tillbaka till bilen och kollar igenom allt.
Låter som en bra plan. Casper menade inte vad han sa.
Jag vet. Stackarn, han har redan förlorat sin mamma och farfar ikväll.
–Vad hände med Caspers pappa? –Han dog framför honom som barn.
Och det hände på Occult Barn. Sen dess har butiken varit hans största skräck.
Wow, det förklarar en hel del.
Var det en kråka? Eller en örn?
–Radion lugnar nog ner mig. –Alla är döda! De är döda allihopa!
Nej!
Hur mår du? Med Patrick och allt.
Jag har försökt komma på ett sätt att göra slut med honom så länge–
–att jag aldrig insåg att det skulle vara så hemskt.
–Vi drar innan nåt hemskt händer oss. –Okej, jag hämtar papperna.
–Voilà. Ett paddhjärta. –Det är så litet.
Jag vet. Okej...tack.
–Du är enorm. –Josh?
Vilken överraskning, mr Galloway. Kladdar ni på en förbjuden parkering?
–Professor Duffy, vad gör ni här? –Jag rättade prov...
...och la märke till att ert inte fanns i högen.
Ni är i stor fara. Åk hem, lås dörren och fönsterna, göm hunden.
Är det här ännu en svag ursäkt varför ni inte lämnat in uppgiften?
–Nej, sir. –Bra, för jag underkänner er.
–Titta på mig när jag pratar. –Lita på mig, det vill ni inte.
Titta på mig, sa ja. Jag är äldre, även om jag ser bra ut för min ålder.
Jag kommer aldrig att se på er. Aldrig någonsin.
–Har ni rökt gräset, pojk? –Nej! Det är bara gräs, inte gräset.
–Varför säger ni äldre jämt så? –Bra.
Jag vill bara att ni flyttar fordonet till en godkänd parkeringsplats.
–Sir? Ni måste tänka bra tankar, okej? –Det ska jag. Måste dra nånstans nu.
Nej, Duffy! Vänta!
Okej...
Låt mig ta hand om det här. Dags att förföra och förslava.
Hej, Joshie. Kom och se mig dansa.
Du...
–Fram med läpparna, stora stygging. –Det här är nog ingen bra idé.
–Det funkar. –Gör det?
Okej...ta på din näsa.
–Okej, hoppa upp och ner. –En zemonslav.
Vad gulligt. Okej, sluta.
Nu kliar du mig på ryggen.
Det här påminner mig om den där kvällen när pappa var bortrest. Dina händer...
Hur skulle jag kunna glömma dina händer, Josh? Jag älskar det!
–Titta inte på mig så där. –Ja...
Okej, nu räcker det. Flytta på dig!
Joshie, dags att duscha.
Varför gjorde du så, Seth? Han hade kunnat vara vår slav.
–Ingen zemonslav ska röra min tjej. –Vem har sagt att jag är din tjej?
Tänk glada tankar, Duffy.
Zemondags. Herregud...
Smaka på det här, Duffy!
Jag har friläget i!
Herregud, det här är så äckligt!
Jag gjorde det.
–Jag gjorde honom till min slav. –Är det sant?
Casper.
–Är det där professor Duffy? –Ja, han klarade sig inte.
Jag vet att det ser illa ut och jag tänker inte ljuga...
...men jag lyckades rädda husbilen.
Jag är också väldigt ledsen för det jag sa tidigare.
Jag menade det inte. Vi är alla drabbade, och utan er...
...hade jag definitivt inte klarat mig så här långt. Så tack.
Höll jag i den hela tiden?
–Casper du har lite hjärna i ansiktet. –Hjärna? Var, här?
–Den är rätt stor. –Ja, överallt.
Det är lite mer...
Spring!
Hell dig, Maria!
–Var är Dazzle? –Var är han?
Razzle-Dazzle, baby! Kör! Kör!
Du hade rätt, Casp. Det kryllade av dem i skolan.
Drog du dig i skrevet? Skrevet. Har du dragit dig där?
–Nej, jag luftar bara. –Okej.
Jag går och vilar lite.
–Jag är så trött nu. –Zemoner är rätt sexiga ibland.
Okej, vi ser vad vi har. Det här var allt vi hittade om Gilbert Galloway.
–Kolla fotot, det liknar dig. –Vi vet även var han är begravd...
...men det var allt vi kunde gräva fram.
–Gräva fram, precis. –Vad?
Det sista elementet, fickuret. Han har sin egna tidspryl.
Farfar sa nåt om min farfars far. Det lät som nonsens, men det är det inte.
Vet ni var han är begravd? Han begravdes med fickuret.
Det är vad farfar försökte säga. Vi måste gräva upp min farfars far.
–Bokstavligt talat ikväll med spadar. –Är det sant?
–Vart ska vi? –Dagger Cliff-kyrkogården.
–Skynda dig, Seth. –En kyrkogård mitt i zemonförbannelsen?
Vilken tröst.
–Daz, vad håller du på med? –Kollar utsikten, vad annars?
Det ser ut som att du tänker hoppa ut genom fönstret.
–Ja! Hoppa ska jag! –Nej! Tänk inte ens tanken, Daz!
–Släpp mig! –Daz, vad fan håller du på med?
Vad är det för fel på dig?
Okej, visst... Min jakt på dödskallen gick inte så smidigt.
Dazzles misslyckade dödskall- och zemonäventyr.
Det var zemoner överallt och skallen var inte där den skulle vara.
Till sist såg jag zemonerna spela fotboll med den.
Zemonerna såg mig och kastade skallen. Jag tog den och jag började springa.
–Det låter väl rätt smidigt. –Jag blev girig, Becky.
Zemonen Tiffany kollade, så kom jag på hela förförelsegrejen–
–och bestämde mig för att prova. Jag trodde att jag hade kontroll–
–men det var hon som förförde mig. Hennes tunga snurrade runt.
Sen, pang! Så gav hon mig en snoppis och jag bara: "Du gav mig en snoppis."
–Vänta. En snoppis? –Ja, en avsugning.
–Okej, fortsätt. –Så jag tog tag i hennes tuttar...
–och kastade henne så långt jag kunde. Jag kallar det mitt tuttkast.
Zemonerna började jaga mig och resten känner ni till.
Allt jag kan tänka på nu är att ta livet av mig.
–Nej! Sluta! –Sluta upp med det där.
Jag kan inte hjälpa det.
–Plötsligt blev jag jätterädd. –Vi låter dig inte ta livet av dig.
Okej. Finns det nån salva här? Det bränner rejält på kuken.
Dödskalle, check. Paddhjärta, check. Urna, check. Aska, check.
–Det finns bara ett element kvar. –Tänk att vi gräver upp min släkting.
Jag kan inte fatta att farfar är död.
Din farfar trodde verkligen på dig, och det gör jag också.
–Gör du? –Ja.
Jag tycker att du är speciell.
Lucy?
–Jag vill att du förlåter mig. –För vad?
Det här. Jag kunde inte hejda mig!
–Razzle-Dazzle, baby! –Självmordsbenägen galning på ingång!
–Han kommer att ta yxan! –Ducka!
Jag slog precis min bästa vän i ansiktet med en spade.
Daz slog mig i huvudet. Jag tror att jag blöder.
–Seth, kolla på det här. –Vad i helvete...
Hörrni, jag kom precis ner till kistan.
Jag vill officiellt klargöra att jag inte är hungrig längre.
Gilbert, det här är ditt barnbarns barn. Trist att träffas så här.
Uret. Fickuret.
Vänta! Vänta!
Burt?
–Ska det föreställa en dikt? –Backa, allihopa.
Ser ut som ytterligare ett jobb för zemonförföraren. Hej där...
...zemon-Burtie.
Sluta upp med det där!
Sluta upp med det där omedelbart. Du borde skämmas. Du valsar in här–
–och ger Lucy av alla tjejer ett sugmärke och beter dig som en tölp.
–Det fungerade inte. –Du hade fina rörelser...
–...och det var riktigt bra. –Jag ansträngde mig rejält.
–Du var toppen. –Burt, jag går igenom mycket just nu...
...och om du verkligen älskar mig måste du ge mig utrymme.
Jag vet vad det är. Jag vill bara att du går härifrån, snälla.
Gå härifrån.
Förlåt mig...
–Jag tror att det är dags nu. –Nej.
–Jag kommer alltid minnas paddhjärtat. –Säg inte så, Lucy. Allt blir bra.
Det var så litet.
Nej...
Nej!
–Seth, vi måste gå nu. –Jag stannar här för alltid.
–Seth, hon kommer att bli en zemon. –Det är inte Lucy längre.
–Klart att det är. Hej, Lucy. –Seth.
Vänta. Jag lärde mig av den bästa.
Fram med den, Hot Lips. Dags att förföra och förslava. Jag går in!
–Åh, nej. –Äckligt.
Det fungerar. Jag tror att det funkar.
–Ta upp handen. –Det funkade.
Min favorit-zemonslav. Ni måste kolla.
Jag vill presentera er för min nya älskling.
Zemonslaven Lucy. Jag tror att vi är ihop nu.
Vad gulligt, men kan vi gå nu?
Hörrni. Var är Daz?
–Han är uppe i trädet med bina. –Du är allergisk mot bin, Daz.
–Du är allergisk mot bin. –Dödligt allergisk.
Men jag har ju redan sagt att jag inte kan hejda mig.
Varför? Varför bina? Mina ögon och min näsa!
Min näsa och mina öron...
Allt förutom bin! Bina! Bin!
Casper. Lova mig en sak...
Vad som helst, Daz.
Lova mig att du lägger upp det.
Jag lovar.
Nej!
Vi måste dra. Solen är på väg upp. Skyndar vi oss inte är vi fördömda.
Vi måste ta hand om Daz. Han vet planen och gör nog allt för att stoppa oss.
–Jag kan försöka förföra honom. –För riskabelt och äckligt.
Tack för att du sa det. Det skulle bli märkligt och socialt...
Vet ni vad? Gå till husbilen och gör er redo. Jag tar hand om Daz.
–Är du säker? –Ja.
–Dra för gardinerna och skapa stämning. –Ja, det är bra för seansen.
Enda sättet att bryta förbannelsen.
Tack för att du räddade mig från farfar, Daz. Du gjorde det rätta.
Då så... Då kör vi.
Det borde hålla fast dig.
Okej.
Allt är fixat.
–Okej, jag har löst det. –Så enligt boken...
...måste vi lägga alla element i urnan och försluta den med dödskallen.
–Var är urnan? –Lucy hade den väl sist.
Det var den Daz slog i huvudet på henne. Den har gått i tusen bitar.
–Har vi ingen urna? Toppen. –Vad gör vi nu?
–Seth, du hade rätt. –Hade jag?
Man vet aldrig när man behöver en korvmugg.
–En wienerurna. –Alla tar ett föremål.
–Först behöver vi askan. –Jag har den.
Följt av paddhjärtat.
Därefter fickuret för att vrida tillbaka tiden.
Och till sist dödskallen att försluta urnan med.
Okej. Korka på den, Casp.
Nu gäller det. Snälla, fungera, mr korvmugg.
–Funkade det? –Så klart att det gjorde.
Lucy är fortfarande en zemon.
Vi har inte tid med det här. Vad ska vi göra?
–Vänta, nåt annat bränns in i boken. –Vad?
–En asterisk. –Jag hatar såna.
–Vad står det? –För att återställa förbannelsen...
...och släppa loss kraften måste en av de fördömda...
–Måste vad? Vad måste vi göra? –Offra sitt eget liv.
Vänta, måste en av oss ta livet av sig?
–Det är galet. –Det måste finnas ett annat sätt.
–Tiden rinner ut. –Vänta, Casper!
Gryningen är nästan här.
Jag gör det! Tiden är knapp och jag är den som orsakade det här.
–Casper, det är allas fel. Du får inte. –Jag måste.
Casper, nej.
Allt blir bra, okej? Jag lovar, snälla.
Okej.
Seth, ta hand om tjejerna och mina lyckönskningar till er två.
Jag vet.
Här.
Nåt du kan minnas mig för. Det var kul att lära känna dig ikväll.
–Är det här jag? –Den är tänkt att vara söt, inte skum.
Den är perfekt.
Tack.
Okej...
Tre minuter.
Casper, ska du ta livet av dig med en kavel?
Just det.
–Ett armborst? –Har du nån bättre idé?
–Okej, det där funkar. –Det gör det absolut.
Den blir utmärkt.
Patrick? Akta!
–Becky! Nej! –Herregud.
–Patrick? –Lucy, ta hand om Becky...
...så tar jag hand om Paddy Wagon.
Titta, det är en snygg tjej därinne!
Becky, Becky...
–Becky, snälla vänta. –Okej, Casper.
Jag kan kan inte göra det här själv. Lämna mig inte.
–Avsluta med en smäll, Caspie. –Nej.
Jag älskar dig.
Snälla...
Casper, akta dig!
Handgranaten.
Sluta nu!
Vad tycker du om den här trekanten, Patrick?
Casper, fånga!
Du måste släppa mig, Dazzle. Snälla...
Hjälp mig, broder.
Jag vet att du är nånstans därinne. Snälla, en sista gång...
Zemonen försvinner i ett boom!
Casper? Casper?
Vakna, jag är här.
Casper. Hej, Casper. Vi klarade det.
–Vi lever, mannen. –Är vi inte döda?
Var är zemonerna?
–Du klarade det, du räddade dagen. –Vad skönt.
Jag är så stolt över dig, Casper.
–Bilderna är borta. –Allt är som vanligt igen.
–Inget har förändrats. –Nästan inget.
–Verkligen? –Eller hur?
Nu har du en historia till Duffy, Casp.
Casper, du var så snygg när du gick över scenen.
–Din far hade varit så stolt. –Stora nyheter.
Jag expanderar mitt muggimperium och har skaffat en ny partner.
Jag ansvarar för att ge websidan en mer förförisk touch.
–Det gör du. –Här får ni, mr Galloway.
Jag tänkte ge er MVG, men tyckte att zemongrejen var lite långsökt.
Även om jag gillade delen med avgasröret. Underbart och charmerande.
–Lycka till, min 38:e favoritstudent. –Tack, Duffy.
–Lycka till med framtiden. –Kan ni ta en bild, mrs Galloway?
–Hemskt gärna. –Tack.
–Vänta på mig. –Ledsen, men jag fick en snoppis.
–Säg köttbullar. –Köttbullar!
Lock n' Roll.
–Jag ska bara fixa kjolen. –Redo?
Ja.
–Casper, kolla. –Mina damer...
...jag är inte inne på trekanter längre, så låt oss köra en kvadrat.
–Vilken nolla. –Jag vet.
–Där kom jag lindrig undan. Vi drar. –Vi drar!
Hej, ungdomar. Hur är läget? Ledsen att jag inte hann dit...
–...men jag var tvungen att vara här. –Det är därför vi är här.
Nu när vi tagit examen hoppades vi att vi kunde bli anställda här.
Är det sant?
–Tänker ni vakta butiken? –Måste betala lägenheten på nåt sätt.
–Det är ett stort ställe. –Utmärkta nyheter.
Flytta på er!
Är du redo?
–Vart ska du? –På semester. Jag har väntat i 50 år.
–Glöm inte huvudreglerna. –Håll öppet, lås när du stänger...
–...och gå inte för nära urnan. –Och?
–Och din pokal. –Precis.
Aloha, ungdomar. Jag skickar ett vykort.
–Då så. Han såg glad ut. –Han är inte den ende.
Försöker du ge mig ett sugmärke?
Vi är så döda.